I et mytisk land og en magisk tid-
- hviler et stort kongeriges skæbne på skuldrene af en ung mand.
Hans navn: Merlin.
Hvem der? Træd frem!
- Deres Nåde? Er der noget i vejen? - Nej, alt er i skønneste orden.
- Hvad laver De herude? - De er meget pligtopfyldende.
Jeg troede ikke, jeg ville finde Dem her.
Jeg vil ikke altid være "Deres Nåde", Percival.
Jeg savner byen og mylderet og tager nogle gange tilbage dertil.
- Er det nu klogt? - Der ser de mig ikke som dronning.
- Alligevel... - Og det minder om Elyan.
- Jeg har brug for at mindes. - Naturligvis.
- Det forstår jeg. - Arthur ville nok ikke forstå det.
- Jeg siger ikke noget. - Tak.
Du kommer for sent. Var der problemer?
- Ikke noget, jeg ikke kunne håndtere. - Har du, hvad jeg bad om?
Det var ikke let. Alt om ruten for skatteinddrivelsen.
Her er riddernes navne, deres våben, og hvornår de tager af sted.
- Godt. - Hvad betyder det for vores plan?
Det rammer Arthurs hær og finanser på samme tid.
Nej, Deres Majestæt. Morgana er for stærk. Ikke nu.
- Hvordan kan du gøre det? - Det er ikke din Gwen.
Mister jeg hende, mister jeg alt.
Vi skal nok få hende tilbage. Det lover jeg.
Jeg tager ud og rider.
- Ja? - Vil du med?
- Det går desværre ikke. - Måske i eftermiddag?
Måske.
Arthur, er alt i orden?
- Hvad mener du? - Du er så fraværende.
Nej da.
- Vigtige anliggender. Undskyld. - Det forstår jeg godt.
Kan jeg hjælpe?
Det behøves ikke.
- Du har jo ikke rørt maden. - Jeg skal til træning.
Ses vi senere?
Her: Lær den nye rute udenad til skatteinddrivelsen.
Ikke en lyd til nogen om, at planerne er ændret, før I tager af sted.
- Mordred? - Forstået. Hvorfor er ruten ændret?
- Den her er en dag længere. - Jeg siger intet. Bare stol på mig.
I rider om tre dage.
Hvorfor lovede jeg, at vi ville hjælpe Gwen, når jeg ikke ved hvordan?
Er der ingen kur?
Er det sådan fat med Gwen, som jeg tror, er der nok ingen kur.
Ved du, hvad der skete?
Som ung hørte jeg om et gammelt ritual, der hed Teine Diaga.
- Teine Diaga? - Den hellige ild.
Man bruger alrunerod for at fremkalde hallucinationer hos offeret.
Man kunne høre deres skrig i miles omkreds.
Når det var overstået, havde de ingen fri vilje tilbage.
De var dømt til at være overpræstindernes slaver.
- Hvem udførte ritualet? - Det er alt, jeg ved.
Kun nogle få kvinder kendte ritualet. Jeg hørte bare rygter som dreng.
Vi må da kunne gøre noget.
Jeg kender kun to, der kender til de gamle ritualer.
Den ene er Morgana Pendragon.
Den anden er Dochraid.
Men jeg advarer dig, Merlin. Dochraid er helt upålidelig.
Hun må aldrig vide, hvem du virkelig er.
Hvem vover at trænge ind i den hellige grotte?
Jeg kommer for at bede om svar fra Dochraid.
Giv mig din hånd.
- Den stinker af fjendskab. - Jeg har fredelige hensigter.
- Jeg kommer som ven. - Du er ingen ven af den gamle religion.
- Og ikke med Morgana Pendragon. - Store Dochraid...
Stille! Jeg kan sagtens kende dig, Emrys.
Her kan ingen hjælpe din dronning.
Hvordan ved du, hvorfor jeg er her?
Jeg er Dochraid. Til mig taler jorden.
- Du er ikke velkommen. Forsvind. - Det kan jeg ikke.
- Ikke før jeg får, hvad jeg kom efter. - Truer du mig?
Den urgamle Dochraid! Du - en svag lille troldkarl!
Men jeg får mine svar.
Jeg er et jordvæsen. Mig kan du ikke dræbe.
Dette sværd er smedet i en drages ild.
- Det adlyder mig. - Du mestrer ikke sådan et våben.
Jeg vil ikke gøre dig mere fortræd. Sig, hvad jeg vil vide.
Din dronning er fordømt.
Hendes ånd er fortæret af Teine Diaga.
Bundet af sølvhjulet i al evighed.
Hendes krop er et tomt kar, der er opfyldt af en andens vilje.
Morganas.
Når hun har tjent sit formål, bliver hendes krop også kasseret.
- Hvordan bryder jeg forbandelsen? - Det kan kun den mægtigste.
- Hvordan det? - Tag til Arianrhods gryde.
Det vil kræve alle dine kræfter.
Du skal hidkalde selveste Den Hvide Gudinde.
- Er det alt? - Nej, Emrys.
Dronningen skal ned i gryden.
Vandet binder gudindens kraft, og kun det kan hjælpe hende.
Og dronningen skal gå frivilligt ned i vandet.
Narres, tvinges eller lokkes hun til det-
- falder hun i afgrunden.
Der vil hun være fortabt for altid.
Tak, store Dochraid. Tak.
- Er alt vel, Deres Majestæt? - Ja tak.
- Kan jeg gøre noget? - Hvad?
Jeg står altid til tjeneste.
Det ved jeg.
Alt for meget kan gå galt. Tænk, hvis jeg ikke kan hidkalde gudinden?
Bare rolig. Den eneste, der tvivler på dine kræfter, er dig selv.
Selv hvis jeg formår alt det, skal vi have Gwen derhen.
- Hun går ikke med frivilligt. - Det har jeg skam tænkt over.
- Galnebærtinktur? - Du har studeret flittigt.
- Det er et stærkt og farligt middel. - Farligere end en forræder i Camelot?
Gwen skal jo ned i vandet frivilligt, hvis forbandelsen skal ophæves.
Det kan vi måske ikke magte.
- Så nytter det jo ikke noget. - Der er én, der kan overtale hende.
Arthur?
Kun han kan nå den del af Gwen, der stadig ikke er påvirket.
- Det går aldrig. - Undervurdér aldrig kærligheden.
Jeg mener, jeg kan jo ikke bruge magi, når Arthur er der.
Så ved han jo alt.
- Ikke, hvis han ikke genkender dig. - Nej. Jeg gør det ikke igen.
Du ved, man bliver træt af at blive gammel. For træt til ritualet.
Så må du bare finde nogle kræfter.
- Hvordan virker galnebær? - Patienten falder i en dyb søvn.
Det er en behandling for hårdt sårede.
- Hvor længe sover man? - I nogle timer.
Man skal give dråberne flere gange om dagen for at opretholde søvnen.
Men højst i tre dage.
Ja. Det virker kun i en begrænset periode.
Ellers?
Så giver kroppen op.
- Tak, Merlin. - I kan nå frem til Arianrhods gryde.
Har du selv været der?
- Men hvis noget går galt, så... - Vi må tro på, at alt går godt.
Deres Majestæt, gør vi ingenting, er Gwen allerede fortabt.
Merlin?
Og gudinden... Hende hidkalder man med magi?
Det ritual kan kun udføres af en troldmand.
Det er den eneste udvej. Med magi skal magi fordrives.
- Jeg bryder mine egne regler. - Det kan redde dronningen. Din kone.
Lad gå. Så gør vi det.
Kan man stole på troldmanden?
- Jeg sværger ved mit liv. - Det har du jo gjort før.
- Min far blev dræbt af en troldmand. - Det sker ikke denne gang.
- Hvordan kan du vide det? - Fordi denne gang har jeg valgt.
Det er en kvinde.
Hvordan gik træningen?
- Fint. - Vandt du? Eller tabte du?
Både og.
Du duer ikke til at lyve.
Du har samme tøj på som i morges og har ikke rørt din rustning.
Jeg er ikke dum. Hvor du end var, så var det ikke til træning.
- Jeg... - Har jeg gjort noget galt?
Sagt noget ondt eller dumt?
Jeg er din hustru. Jeg vil aldrig gøre dig fortræd.
Hvad er der i vejen?
Jeg elsker dig, Guinevere.
Jeg ville gøre alt for dig.
Det ved jeg.
Nå, hvad siger du så?
Den klæder dig.
- Tak. - Du har glemt noget!
Et bælte?
Giv hende to dråber hver anden time, så hun sover videre.
- Jeg tror, vi klarer det. - Det er vi nødt til.
- Deres Nåde? - Ikke i aften, tak.
Lad os skåle!
- Deres Majestæt? - Skål! Skål for... dronningen.
For mig? Hvad har jeg da gjort?
- Været dig selv. - Tak, Gaius, men vi skåler for...
- Camelot. - Ja, for Camelot.
- Du spiser jo ingenting. - Nej...
- Er det nu forsvarligt? - Det satser jeg mit liv på.
Hun er faktisk dronning.
- Hurtigt. - Pas på.
- Sådan. Nu ser ingen noget. - Gaius, er du sikker på, at det går?
Alderdom betyder, man kan tage sig uanede friheder.
Merlin, vi mødes i skovbrynet.
- Taber du hende... - Så ryger mit hoved.
Kom nu, hurtigt. Hvordan kan jeg dog holde ham ud?
- Hvordan går det? - Hun er tungere, end hun ser ud til.
- Den slags siger man ikke ustraffet. - Hov.
- Gaius og Merlin. - Og en masse sengetøj.
- Skal lagnerne skiftes? - Eller skal I sy tøj?
Rør det ikke! Så kan du få rødfeber.
- Det har jeg aldrig hørt om. - Så er du heldig.
Heldigere end den unge mand, der døde i det her sengetøj.
Det skal straks brændes. Det skulle jo nødig ende med en epidemi.
Naturligvis. Undskyld.
Gaius? Hvad hed den stakkels mand?
- Jeg vil gerne kondolere. - Timothy.
- Hvor er Merlin? - Han er på vej.
- Hvorfor tog det så lang tid? - Ved du, hvor stejlt her er?
- Hun ser så uskyldig ud. - Det er hun også.
Det eneste onde i hende er Morgana. I skal af sted.
- Heksen bor på det vestlige bjerg. - Og det er det højeste?
Sådan er det altid. Vi må hellere komme af sted.
Vent!
Der er nogen, der holder øje med os.
Er det en af dine underlige forudanelser?
Godt.
Vi tøjrer hestene her. Det er hurtigere til fods.
- Og oppakningen? - Det ordner du.
- Jeg kan ikke bære alt. - Jeg bærer jo Gwen.
- Hun vejer kun halvt så meget. - Skal jeg bringe dronningen i fare?
- Jeg kan bære hende. - Det er min hustru.
- Jeg er forsigtig. - Du er tjener.
- Dine sære forudanelser... - Sære?
Så dumme da. Hvor får du dem fra?
Merlin, er du der? Surmuler du?
Surmuler? Jeg bærer mere, end man byder en hest.
- Det gør dig stærk. - Og det ville ikke gøre dig stærk?
- Jeg er allerede stærk. - Jeg kan måske...
Merlin?
Merlin!
Emrys prøver at forpurre dine planer.
Han vil hæve forbandelsen over Guinevere ved Arianrhods gryde.
Nej!
Du må hjælpe mig med Aithusa. Det må ikke ske!
Merlin! Merlin!
Arthur!
- Hvordan har Guinevere det? - Godt. Hun sover tungt.
Det er utroligt.
- Dronningen, som er så elskværdig. - Det er jo ikke hende.
Det er Morgana.
- Undskyld, jeg intet sagde. - Det var ikke så underligt.
Jeg anede uråd og fulgte efter. Merlins underlige opførsel...
- Det er da ret normalt. - Og den nye rute.
- Du havde en sær forudanelse? - Hvad mener du?
Det er jeg glad for. Ellers havde jeg mistet en arm. Mindst...
- Jeg var vågnet. - Havde jeg ventet på det...
...havde jeg mistet både arme og ben.
Det er godt, du er her.
Tre er altid bedre end to. Ikke, Merlin?
Jo.
- Tiden er inde. - Jeg gør det.
Kun to dråber.
Du stoler vist ikke på mig.
Jeg ved, at du er en udmærket ridder.
Men ikke pålidelig?
Jeg forstår det godt. Jeg ved, du vil kongen det bedste.
Det vil jeg også. Tro mig.
En dag vil jeg bevise min loyalitet mod dig og kongen.
Så håber jeg, vi kan være venner.
Det ville jeg gerne.
- Hvad er det for flag? - De viser pilgrimsvejen.
Stedet er helligt for tilhængere af den gamle religion.
- Hvordan ved du det? - Det sagde Gaius.
- Er der langt igen? - Nej. Kløften munder ud ved gryden.
- Morgana er nær. - Gå videre! Jeg forsinker den.
Nej, du er den eneste, der ved, hvor heksen er.
Før Gwen i sikkerhed! Vi dækker dig. Mød os i kløften.
Ja.
Bliv her. Jeg møder udyret. Jeg ved, hvad jeg gør, Mordred.
- Hvad skete der? Merlin! - Kom!
- Hvad med dragen? - Vi skal skynde os.
Merlin! Hvor er Mordred?
Nej, Arthur.
Jeg så Morgana. Mordred har givet os en chance. Den må vi ikke forpasse.
- Hvorfor dræber du mig ikke? - Jeg vil dig intet ondt.
Vi er jo af samme støbning.
- Aldrig! - Vi ved jo, hvad uniformen skjuler.
Tror du, Arthur ville give dig ét minut, hvis han kendte sandheden?
- At hans ridder er troldmand. - Han finder ud af det.
- En skønne dag er vi accepteret. - Du er ret naiv, men det er farligt.
Hvor er Emrys?
- Emrys? - Du ved jo godt, hvem det er.
Jeg har kun hørt hans navn.
- Er han ikke med jer? - Hvis han var...
...ville vi så ikke begge to fornemme hans nærvær?
Så jeg har ingen brug for dig.
Vil du angribe en af dine egne? Jeg kan ikke måle mig med dig-
- men et had som dit vinder aldrig.
En dag håber jeg, du finder den kærlighed og varme, du før havde.
Præcis, som Gaius beskrev den. Arianrhods gryde.
Hvor er heksen?
Hun er vist eneboer og skyer menneskeligt selskab.
Så må hun gøre en undtagelse. Tiden er knap.
- Vi har flere dråber. - Det tør jeg ikke risikere.
Vi skal finde hende. Led!
- Du troede vel ikke, det var gratis? - Hvad?
Heksen vil betales i tøj.
- Hun kommer aldrig til skrædderen. - Hvorfor kan en eneboer lide tøj?
Aner det ikke. En heks er jo ikke normal, vel?
Nu er tiden snart inde, søde.
Mordred! Jeg troede, vi havde mistet dig.
- Det troede jeg også. - Hvordan slap du fra Morgana?
Ikke engang hun kan måle sig med en ridder af Det Runde Bord.
Nu er jeg med.
- Hun har nok svært ved at finde tøj. - Hvem er I?
Hvad fører jeg til dette hellige sted?
Er du Dolma, den oldgamle heks, der vogter over Arianrhods gryde?
Hvem skulle jeg ellers være?
Virker hun ikke bekendt?
Mjo...
- Hvorfor mumler I? - Du ser bekendt ud.
Nå?
Gør jeg det?
- Ja, det gør du. - Hvor er Merlin?
Hvad har du gjort med min tjener?
Hvad? Nå, ham den ranglede.
Dræber I mig, er han fortabt.
Jeg er gammel. Det er kun naturligt, at jeg tager noget som sikkerhed.
I får drengen tilbage, når vi er færdige.
- Du ved, hvad vi vil her. - For mig er intet hemmeligt.
Jeg er Dolman.
Skynd jer, inden dronningen vågner.
Læg hende ved vandet.
Store konge...
Den kraft, der forbander dronningen, er meget stærk.
Den kan fordrives og måske bekæmpes, men den kan også bevare grebet.
Forstår du det?
Det er ingen let opgave. Fejler vi, er hun fortabt.
- Det ved jeg. - Udmærket.
Når jeg vækker Guinevere af søvnen, skal hun gå frivilligt ned i vandet.
Det er det eneste, der kan hæve forbandelsen.
Al sort magi i hende vil stritte imod.
- Hvordan gør vi det? - Du må nå ind til hende, Arthur.
Nå den del af hende, som ondskaben ikke har fortæret.
- Findes den del? - Det er du nødt til at tro på.
Vær klar.
Tiden er ganske knap, når hun vågner.
Hvor er jeg?
- Hvad har I gjort? - Du sov tungt.
Min elskede...
Din? Dit fæ, jeg var og bliver aldrig din.
- Tal til hende, eller hun er fortabt. - Hvem er den gamle krage?
- Du elskede mig. Du elsker mig endnu. - Det er bare et trick.
For at krone Camelots dronning.
- Tro, hvad du vil. Sådan er det. - Hun skal gå frivilligt i!
- Se på mig. Sig, du ikke elsker mig. - Slip mig!
Husker du, hvad du svarede, da jeg friede til dig?
"Af hele mit hjerte", sagde du. Det var ikke løgn. Intet trick.
"Af hele mit hjerte."
Af hele mit hjerte.
Kom.
Vi er dybt taknemmelige.
Ønsker du dig noget? En kjole?
Hun kan lide tøj.
- Der er en ting. - Sig frem.
Glem aldrig, hvad der reddede en dronning: Magi og tryllekunster.
- Forbandelsen var også magi. - Selve magien er ikke ond.
Det onde bor i menneskets hjerter. Jeg beder om...
...at du aldrig glemmer det.
Det lover jeg.
Nu glemte du alligevel noget.
- Det tror jeg ikke. - Drengen.
Ja! Alt føltes også usædvanligt fredeligt.
Drengen var din sikkerhed. Uden ham var dronningen fortabt.
- Det ved jeg ikke. - Men det ved jeg!
Du skylder ham mere, end du nogensinde vil kunne forestille dig.
Nå? Så kan han få en frieftermiddag.
En dag, store konge...
...vil du indse, hvor dyrebare folk er omkring dig.
Gå nu.
Arthur er heldig.
- Ja. - At han har Gwen... Og dig.
- Han finder let en ny tjener. - Du er ikke kun tjener.
Var det dine magiske kræfter?
Bare rolig. Jeg afslører ikke din hemmelighed.
Jeg beundrer dig.
- Tænk at gøre alt det uden belønning. - Jeg vil ikke belønnes.
- Hvad med erkendelse? - Min ven lever. Andet ønsker jeg ikke.
Vi har altså en fælles interesse.
Camelots fremtid.
EVENTYRET FORTSÆTTER...
Sig, hvor Emrys er.